Forums tāds pamiris, tad nu lūk izdomāju ko ierakstīt.
Nesen izlasīju tādu jauku grāmatu, varbūt kāds cits arī ir izlasījs šo, vai, kādu citu intresantu grāmatu un padalīsies savā domu lidojumā.
Ilgi domāju, pie kāda žandra lai šo liek - zinātniskā fantastika, pasakas, vai tomēr zinātniskā literatūra
![Smile :)](./images/smilies/icon_e_smile.gif)
Teiksim tā pabieza grāmat, bet ļoti viegli lasās pat reizēm ar visiem dīvaini sarežģitiem filozofiskiem domu lidojumiem.
Droši vien arī jālasa un jāuztver kā pasaka, ar dažām intresantām izvirzītām jaunām zinātniskām variācijām, kas to padara diezgan aizraujošu.
Nedaudz par grāmatā rakstīto, protams to, kas man likās intersants.
Autors ir atradis pavisam jaunu pirms tam nekur nedzirdētu metodi, kā pētīt cilvēkus un to izcelsmi un tas ir - nekad neuzminēsiet, pēc acīm. Biju līdz tam lasījis par visādas teorijas sākot ar darvinu un beidzot ar citplanētiešiem. Bet šis bija, kas pilnīgi jauns. Iesaku palsīt.
Tad nu lūk autors izvirza savā darbā dažas fundamentālas lietas, kas ir pārbaudāmas, gribētos tomēr noskaidrot.
Autors centīgi apgalbo kad sen senos laikos, zems rotācijas ass bija savādāki nobīdīta- pieņemsim ka tā. Bet vēl viņš apgalvo to ka līdz ar to no saules nonākošā gaisma lauza atmosfēru nedaudz savādāk un uz zemes viss izskatījās daudz maz sarkanīgos toņos. Man kaut kā šis apgalvojums nevisai, jo nespēju iztēloties kā rotācijas ass slīpums nedaudz pievelkot aiz ausīm, pieņemsim arī pat ātrums varētu iespaidot debess nokrāsu. Līdz šim uzskatīju ka zilos debess toņus piedod atmosfēras gāzes sastāvs.
Kāds cienījams fiziķis kas ir izgājis optikas kursu var pakomentētu!